Hribi ožive
Z zvoki glasbe
V pesmi, ki jo pojejo
Že tisoče let
Hribi mi napolnijo srce
Z zvoki glasbe
Moje srce bi zapelo Vsako pesem odpelo
Moje srce bi bilo kakor krila Ptice, ki se dviga
Od jezer do dreves
Srce bi poletelo Kot zvenenje
Cerkvenih zvonov v sapici
V nasmehu potočka Ki na poti se spotika
Prek kamnov umika
V noč poje si
Kot škrjanec, ki se uči
V gore jaz grem
Ko je srce osamljeno
Vem, da izvem
Kar že slišala sem
Srce blagoslovi
Glasbe čudoviti zvok
In pojem si
Še enkrat več
Salzburg, Avstrija v zadnjih zlatih dnevih tridesetih let 20. stoletja
Aleluja, aleluja
-Častita mati. -Sestra Bernice.
-Enostavno je ne morem najti. -Marije?
Spet je ni nikjer.
Morali bi ji okrog vratu obesiti kravji zvonec.
Si pogledala v skedenj? Saj veš, kako obožuje živali.
Povsod sem pogledala. Na vseh običajnih mestih.
Sestra, glede na to, da govorimo o Mariji,
priporočam, da pogledate tudi na bolj nenavadna mesta.
No, častita mati,
upam, da vam je ta novi prestopek pregnal vse dvome,
ki ste jih morda imeli o Marijini prihodnosti tukaj.
Kadar sem v dvomih, se vedno skušam oklepati vere, sestra Berthe.
Konec koncev je volna črnih ovc prav tako topla.
Ne govorimo o ovci, črni ali beli, sestra Margaretta.
Od vseh kandidatk za noviciat je Marija najmanj...
Otroka, otroka.
Razmišljali smo o pripravljenosti naših postulantk.
Predstojnica novink in predstojnica postulantk
sta mi skušali pomagati z različnimi mnenji.
Povejte, sestra Catherine, kaj mislite o Mariji?
Včasih je čudovita.
-Sestra Agatha? -Marijo je zelo lahko imeti rad,
razen kadarje to težko.
-In vi, sestra Sophia? -Oh, zelo mi je ljuba.
A vedno rine v težave, mar ne?
Z jezika mi je vzela.
Po drevesih pleza, razbije kolena
Je strgana obleka njena
K maši poplesava Na stopnicah požvižgava
Pod ruto kaj je le En koder skriva se
Kaj slišimo mi V samostanu poje si
Zamudi v kapelo
A se vedno kesa
Zamudila povsod bo
Razen obeda
Nočem tega reči A se močno mi zdi
Marija pa za tukaj ni
Bi se za njo zavzela
Recite, sestra Margaretta.
Ob Mariji sem vedno vesela
Kako se reši ta težava z Marijo?
Kako ujeti oblak In doseči, da se ne premika?
Kakšna bi beseda Opisala nam Marijo?
Vetrnjak
-Lučka v temi -Klovn
Veliko stvari Bi povedal ji
Kar razumeti morala bi
A ko bi le postala Trenutek počakala
Kako ustaviš val Ki dere preko peska?
Kako se reši ta težava z Marijo?
Kako ujameš žarek lune
Da v roki zasveti se?
Ob njej sem zmedena Kar malce obsedena
Nikoli ne vem čisto točno, kje sem
-Nikoli ne veš, kaj bo -Je lahka kot pero
-Prijetna -Grozno neverjetna
Ovčica
Od vseh najhujša Zbudi še sršena
Ob njej se še derviš Neha vrtet
-Je nežna in divja -Kot otrokje uganka
-Glavobol ti da -Angelska krila ima
Je dekle
Kako se reši ta težava z Marijo?
Kako ujeti oblak In doseči, da se ne premika?
Kakšna bi beseda Opisala nam Marijo?
-Vetrnjak -Lučka v temi
Klovn
Veliko stvari Bi povedal ji
Kar razumeti morala bi
-A ko bi le postala -Trenutek počakala
Kako ustaviš val Ki dere preko peska?
Kako se reši ta težava z Marijo?
Kako ujameš žarek lune
Da v roki zasveti se?
Sedaj lahko vstopiš, Marija.
Pridi sem, otrok moj.
Usedi se.
Častita mati, žal mi je. Nisem si mogla pomagati.
-Hribi so me klicali in preden... -Draga.
Nisem te poklicala za opravičila.
Naj vas prosim odpuščanja.
Če ti bo potem lažje.
Ja, veste, nebo je bilo danes tako modro,
vse je bilo tako zeleno in dišeče, da sem morala biti del tega.
Untersberg me je vodil više in više, kot da bi hotel, da grem v oblake.
Kaj, če bi se spustil mrak in bi se izgubila?
Mati, zgoraj se ne bi mogla izgubiti.
To je moja gora. Tam sem bila vzgojena.
In ta gora me je pripeljala do vas.
Ko sem bila še otrok, sem prišla dol, splezala na drevo
in gledala vaš vrt.
Gledala sem sestre pri delu in jih poslušala peti.
In sem že pri drugem prekršku, častita mati.
Danes sem tam zunaj pela.
Pravilo o petju postulantk velja le v samostanu.
Ne glede na to, kje sem, se ne morem zadržati.
Še huje, tudi govoriti ne morem nehati.
O vsem, kar mislim in čutim.
Temu pravijo ''odkritost''.
Oh, ampak je grozno, častita mati!
Veste, kako me sestra Berthe sili poljubiti tla po prepiru?
Zadnje čase jih poljubim, že ko prihaja, da si prihranim čas.
Marija,
ko si nas videla onkraj zidu in si si želela biti med nami,
to še ni pomenilo, da si pripravljena na način življenja tukaj, kajne?
Ne, mati, a molim in poskušam.
In se učim. Prav zares.
Kaj je najpomembnejše, kar si se naučila tukaj?
Kaj je božja volja in to, kako jo iz srca ubogati.
Marija,
zdi se mi, da je božja volja, da nas zapustiš.
-Zapustim? -Le začasno.
Ne, mati! Ne pošiljajte me stran!
Sem pripadam. To je moj dom, moja družina. Moje življenje.
-Si zares pripravljena za to? -Ja, sem.
Če greš za nekaj časa v svet z vedenjem, kaj od tebe pričakujemo,
boš ugotovila, če lahko to isto pričakuješ od sebe.
Vem, kaj pričakujete, mati, in to lahko storim! Obljubim, da lahko!
Marija.
Ja, mati.
Če je božja volja.
Blizu Salzburga živi družina, ki do septembra potrebuje vzgojiteljico.
-Do septembra? -Za sedem otrok.
Sedem otrok?
Imaš rada otroke?
No, ja, ampak sedem!
Povedala bom stotniku von Trappu, naj te jutri pričakuje.
Stotnik?
Upokojen častnik kraljeve mornarice. Dober in pogumen mož.
Žena mu je umrla in je sam z otroki.
Imel je veliko težav s prejšnjimi vzgojiteljicami.
Zakaj je imel težave, častita mati?
Gospod ti bo vse pokazal ob pravem času.
Ko Gospod zapre vrata,
nekje drugje odpre okno.
Kakšen bo ta dan?
Sprašujem se
Kakšna bo moja prihodnost?
Sprašujem se
Lahko bi bilo tako vznemirljivo
Biti zunaj v svetu Svobodna
Moje srce bi se moralo veseliti
Oh, le kaj je narobe z menoj?
Vedno sem si želela dogodivščin
Stvari, ki si jih nisem drznila
A ko se mi to ponuja
Zakaj sem od strahu kar zmrznila?
Stotnik s sedmimi otroki
Kaj pa to takšnega je?
Naj se nehajo ti dvomi In skrbi te vse
Drugače se obrnem nazaj
Pomislim na stvari Ki jih iščem
Iščem pogum, ki manjka mi
Pogum, da jim služim Zaupanje vase imam
Brez trme napake priznam
Da sem vredna, pokažem
In ne le njim
Tudi sebi dokažem
Na dan torej S težavami vsemi
Gotovo jih rešiti znam
Zagotovo Me bodo preizkusili
A videli bodo Da vero vase imam
Nekako jih očaram
Odločno, ampak nežno
In naj otroci ti Blagoslovljeni bodo vsi
Me bodo spoštovali Me ubogali
Z vsakim korakom bolj gotovo je
Vse po pravi poti gre
Verjamem že Da ves sveta čaka name le
Kar naj se ve Da zaupam vase
Zaupam v sonce
V dežne kaplje
Zaupam v to Da pomlad spet prišla bo
In tako se ve Da zaupam vase
Moči ne najdeš v številkah
In tudi v bogastvu ne
Moč v nočeh Mirno prespanih skriva se
Ko se zbudiš, zbudiš Je zdravo
Če ti zaupam, moje srce dobiš
In te posvojim
Zaupam v samo zaupanje
Na pomoč.
Zaupam v samo zaupanje
In tako se ve Da zaupam
vase
Zdravo. Tukaj sem.
Prihajam iz samostana. Sem nova vzgojiteljica, stotnik.
In jaz sem stari strežaj, Fräulein.
No, pozdravljeni.
Počakajte tukaj, prosim.
V prihodnje si zapomnite, da v določene sobe ne smete.
Ja, stotnik, gospod.
-Zakaj tako strmite vame? -Ne izgledate kot pomorščak.
Tudi vi ne izgledate ravno kot kakšna vzgojiteljica.
-Obrnite se okrog. -Kaj?
Obrnite se.
Klobuk dol.
Preoblecite se, preden srečate otroke.
A nimam druge obleke.
Ko sem šla v samostan, so šle običajne obleke revnim.
Kaj pa ta, ki jo nosite?
Revni je niso hoteli.
Nisem imela časa narediti nove. Znam pa jih šivati.
Poskrbel bom, da dobite nekaj blaga.
Še danes, če bo mogoče.
-Sedaj, Fräulein... -Marija.
Ne vem, kaj vam je opatinja povedala.
-Ne veliko. -Ste že dvanajsta vzgojiteljica,
ki bo pazila moje otroke, odkarjim je umrla mama.
Verjamem, da boste boljši od prejšnje.
Ostala je le dve uri.
Kaj pa je narobe z otroki, gospod?
Nič ni narobe z otroki, marsikaj pa z vzgojiteljicami.
Niso mogle vzdrževati discipline, brez katere hiša ne more delovati.
Otroci se morajo učiti.
Ne bom dovolil, da presanjajo vse poletne počitnice.
Vsako popoldne korakajo, globoko dihajo.
Strog red pri spanju.
Kdaj se pa igrajo?
Poskrbeli boste, da se bodo vedno karseda primerno vedli.
-Prepuščam vam komando. -Ja, gospod.
Torej,
to je vaša nova vzgojiteljica, Fräulein Marija.
Na znak povejte svoje ime.
Fräulein, poslušajte natančno. Naučite se znake, da jih boste lahko poklicali.
Liesl.
Friedrich.
Louisa.
Kurt.
Brigitta.
Marta.
Gretl.
Sedaj pa poglejmo, kako dobro ste poslušali.
Ne bo treba žvižgati, častiti stotnik.
Mislim, klicala jih bom po imenih. Takšna čudovita imena.
Fräulein, ta hiša je velika. Posestvo je razsežno.
In nočem nobenega kričanja.
Vzemite in se jo naučite uporabljati.
Otroci vam bodo pomagali.
Ko pa bom želel vas, boste slišali tole.
O, ne, gospod. Oprostite, gospod!
Na piščal se ne bom oglašala.
Piščalke so za živali, ne za otroke.
In zagotovo ne zame.
To bi bilo ponižujoče.
Fräulein, ste bili tudi v samostanu tako težavni?
Veliko bolj, gospod.
Ne poznam vašega znaka.
Lahko me kličete ''stotnik''.
Voljno.
Zdaj ko smo sami,
pa mi prosim še enkrat povejte vaša imena in koliko ste stari.
Jaz sem Liesl. Imam 16 let in ne potrebujem vzgojiteljice.
Hvala, da si mi povedala, Liesl. Potem bova samo dobri prijateljici.
Jaz sem Friedrich. Imam 14 let. Sem nemogoč.
Res? Kdo ti je to povedal, Friedrich?
Fräulein Josephine. Štiri vzgojiteljice nazaj.
Jaz sem Brigitta.
Nisi mi povedala, koliko si stara, Louisa.
Jaz sem Brigitta. Ona je Louisa.
Ima 13 let in vi ste pametni.
Imam 10 let in mislim, da je vaša obleka najgrša, kar sem jih kdaj videla.
-Brigitta, ne spodobi se tako govoriti. -Zakaj ne?
-Ali vi ne mislite, da je grda? -Seveda mislim.
Toda obleka od Fräulein Helge je bila najgrša.
Sem Kurt. Star 11 let. Sem nepoboljšljiv.
-Čestitke. -Kaj pomeni ''nepoboljšljiv''?
Pomeni, da hočeš, da ravnamo s tabo kot s fantkom.
Sem Marta in v torek bom stara sedem.
Želim si roza sončnik.
Roza je tudi moja najljubša barva.
Ja, ti si Gretl.
In si stara pet let?
No, saj si že prava dama.
Moram vam povedati skrivnost. Še nikoli nisem bila vzgojiteljica.
Ničesar ne veste o tem?
Prav nič. Potrebovala bom veliko nasvetov.
Najbolje, da najprej poveste očetu, da naj se briga zase.
Nikoli ne bodite točno na večerji.
Srebajte juho.
Med sladico se vedno useknite.
Ne verjemite jim niti besede, Fräulein Marija.
-O, zakaj ne? -Ker ste mi všeč.
Otroci, ven na sprehod.
Očetova navodila. Pohitite.
Hitro, hitro, hitro.
Fräulein Marija, jaz sem Frau Schmidt, gospodinja.
Pozdravljeni.
Pokažem vam vašo sobo. Kar za mano.
Ubogi revčki.
Lahko ste srečni. Fräulein Helgi so podtaknili kačo.
Dober večer.
-Dober večer, otroci. -Dober večer, Fräulein Marija.
Očarljiv obred.
Ste se tega naučili v samostanu?
Ne.
Revmatizem.
Oprostite, stotnik. Se nismo pozabili zahvaliti Bogu?
Za kar smo prejeli, naj bomo resnično hvaležni.
-Amen. -Amen.
Rada bi se vam vsem zahvalila
za dragoceno darilo, ki ste ga danes pustili v mojem žepu.
Kakšno darilo?
To je skrivnost med mano in otroci.
Potem jo obdržite zase in nas pustite, da jemo.
Ker ste vedeli, da sem bila živčna,
tujka v novem domu,
vedeli ste, kako mi je pomembno, da se čutim sprejeta,
zato je bilo prijazno in pozorno, da ste mi prve trenutke pri vas naredili
tako tople, vesele
in prijetne.
-Kaj je narobe, Marta? -Nič.
Fräulein, nam boste ob vsakem obedu ali le ob večerjah
prikazali ta redek in čudovit nov svet
prebavnih motenj?
V redu so, stotnik. Samo veseli so.
-Rolfe, dober večer. -Dober večer, Franz.
-Je vse pod nadzorom? -Ja, ja.
-Se kaj dogaja? -Morda.
-Je stotnik doma? -Ravno pri večerji je.
-Z družino? -Ja.
Takoj mu predajte ta telegram.
Zagotovo.
Telegram za vas, gospod.
Franz? Kdo ga je prinesel?
Tisti mlad fant Rolfe, seveda.
Oče, mi oprostite?
Otroci, zjutraj odhajam na Dunaj.
Ne spet, oče!
Koliko časa te tokrat ne bo?
Ne vem zagotovo, Gretl.
-Greš spet na obisk k baronici Schraeder? -To ni tvoja stvar!
Pravzaprav ja, Louisa.
-Zakaj te baronice nikoli ne vidimo? -Zakaj pa bi ona hotela videti tebe?
Videli jo boste. Ko se vrnem, pride z mano na obisk.
In stric Max.
-Stric Max! -Stric Max!
Rolfe!
O, Rolfe!
-Ne, Liesl. Ne smeva! -Zakaj ne, trap?
-Ne vem... -Ali nisi čakal ravno na to?
Ja, seveda.
-Pogrešal sem te, Liesl. -Res? Koliko?
Razmišljal sem celo, da bi ti poslal telegram, da bi ti ga lahko dostavil sem.
O, kakšna lepa misel! Zakaj ne narediš tega kar zdajle?
-Ampak zdaj sem tu! -Prosim, Rolfe. Pošlji mi telegram.
Ti pomagam začeti. ''Draga Liesl...''
''Draga Liesl, rad bi ti povedal,
''kaj čutim do tebe. Stop.
''Žal je telegram predrag.
''Resnično tvoj, Rolfe.''
-''Resnično tvoj''? -Vdani.
-''Vdani''? -Ljubeči?
Ali dobim odgovor?
''Dragi Rolfe. Stop.
''Ne ustavljaj se! Tvoja Liesl.''
Ko nama le ne bi bilo treba čakati, da nekdo pošlje telegram očetu.
Kako naj vem, kdaj te bom spet videla?
Torej, poglejva...
Lahko pridem sem pomotoma.
S telegramom za polkovnika Schneiderja! Je na obisku iz Berlina in je pri...
Nihče ne ve, da je tukaj. Ne povej očetu.
-Zakaj ne? -Tvoj oče je tako avstrijski.
Vsi smo Avstrijci.
Nekateri mislijo, da bi morali biti Nemci, in so zelo jezni na tiste, ki ne mislijo tako.
Pripravljajo se na...
Upajmo, da tvoj oče ne zaide v težave.
Ne skrbi. Je junak mornarice. Še cesar ga je odlikoval.
Ne skrbi me zanj. Skrbi me za njegovo hči.
-Zame? Zakaj? -No, ker si tako...
-Si tak otrok! -Imam jih že 16. Kakšen otrok neki?
Počakaj, deklica Na praznem odru
Da usoda prižge luč tvojo
Tvoje življenje, deklica, je prazna stran
Nanj moški napiše zgodbo svojo
Napiše jo
Iz 16 v 17 greš že
Punčka, le zamisli se
Raje pridna bodi Zvita in preudarna
Na robu prelomnice
Iz 16 v 17 greš že
Že vrsta fantov za tabo vije se
Pošteni fantiči, barabe, lopovi
Ti hrano in vino bodo ponujali
Tebi, čisto nepripravljeni
Za ta moški svet
Boječi, sramežljivi in prestrašeni
Nove te stvari
Naj te nekdo starejši in modrejši
Poduči
Imam jih 17, kmalu bom 18
Jaz poskrbim za te
Iz 16 grem v 17
Vem, da naivna sem še
Marsikdo še reče mi Sladka deklica si ti
In verjamem jim prav vse
Iz 16 v 17 grem
Nedolžna kot vrtnica sem
Samskih gizdalinov, pijancev
Kdo jih sploh pozna?
Čisto nepripravljena
Za ta moški svet
Boječa, sramežljiva in prestrašena
Nove te stvari
Naj me nekdo starejši in modrejši
Poduči
Imaš jih 17, kmalu boš 18
Upam, da to boš ti
Naprej.
Frau Schmidt.
Za vaša nova oblačila.
-Stotnik je naročil, da to prinesejo iz mesta. -O, kako lepo!
Iz tega bodo nastale najlepše obleke, kar sem jih kdaj imela.
Mislite, da bi mi dal še več blaga, če bi prosila?
-Koliko oblek pa potrebujete? -Ne zame, za otroke.
Rada bi jim sešila oblačila za igranje.
Von Trappovi otroci se ne igrajo. Oni korakajo.
Gotovo ne odobravate tega.
Odkarje stotniku umrla žena,
upravlja s to hišo kot s svojimi ladjami.
Piščalke, ukazi.
Nobene glasbe več, nobenega smeha.
Nič, kar bi ga spominjalo nanjo. Še otroci ne.
A to je tako narobe.
Oh, no.
Kako vam je všeč vaša soba? Nove zavese dobite.
A te so čisto dobre.
Nove so že naročene.
-Ampak jaz jih res ne potrebujem. -Lahko noč.
Frau Schmidt, če vprašam stotnika za blago...
-Zjutraj odhaja. -Seveda. Koliko časa ga ne bo?
Odvisno. Ko je zadnjič obiskal baronico, je ostal en mesec.
Ne bi vam smela tega razlagati. Ne poznam vas tako dobro.
A če vprašate mene, stotnik resno razmišlja
o poroki pred koncem poletja.
Čudovito! Otroci bodo spet imeli mamo.
Ja.
Torej, lahko noč.
Lahko noč.
Dragi Oče, zdaj vem, zakaj si me poslal sem.
Pomagati tem otrokom, da se pripravijo na novo mamo.
Molim, da bodo v kratkem postali srečna družina.
Blagoslovljen bodi stotnik. Blagoslovljena Liesl in Friedrich.
Blagoslovljeni Louisa, Brigitta, Marta in mala Gretl.
Pozabila sem na drugega fantiča. Kako mu je ime?
No, blagoslovljen bodi kako-mu-je-ime.
Blagoslovljena častita mati, sestra Margaretta
in vsi ostali v samostanu.
In sedaj, dragi Bog, o Liesl.
Naj razume, da sem ji prijateljica,
in naj mi pove, kje je bila.
Boste povedali očetu?
Naj bom razumevajoča, da jo bom lahko vodila.
V imenu Očeta in Sina in Svetega duha.
Bila sem zunaj na sprehodu in nekdo je zgodaj zaklenil vrata.
Nisem hotela vseh zbuditi, in ko sem videla odprto okno...
Saj ne boste povedali očetu?
Kako si splezala gor?
Tako vedno pridemo gor, če hočemo nagajat vzgojiteljicam.
Louisi to uspe s polnim kozarcem pajkov v roki.
Pajkov?
Liesl, si se sprehajala sama?
Če opereva obleko še danes, jutri ne bo nihče opazil.
Medtem si obleci tole.
Vzemi svojo obleko in jo namoči v banji.
Pridi nazaj in se usedi na posteljo, da se pogovoriva.
Povedala sem vam že, da ne potrebujem vzgojiteljice.
No, mogoče jo.
Gretl, te je strah?
Pa se vendar ne bojiš nevihte?
Ostani pri meni.
-Kje so ostali? -Spijo. Njih ni strah.
O, ne? Poglej.
Dobro, hitro vsi na posteljo.
-Res? -No, samo tokrat. Pridite.
-Sedaj počakamo še fanta. -Ne bosta prišla. Onadva sta pogumna.
Saj se nista tudi vidva bala?
O, ne. Preverit sva prišla, če ni morda vas strah.
-Zelo pozorno od vaju. -Ni bila moja ideja.
Bila je Kurtova.
Kurt! Tega sem izpustila. Blagoslovljen bodi Kurt.
Zakaj se to dogaja?
Bliskanje govori z gromom in grom mu odgovarja.
-Bliskanje mora biti grdo. -Niti ne.
Zakaj se grom tako jezi?
Kar zajokala bi.
Kadar se počutim nesrečno, si skušam predstavljati lepe stvari.
Kakšne stvari?
No, naj pomislim. Lepe stvari...
Narcise.
Zelene poljane.
Nebo polno zvezd.
Vrtnice v dežju In brčice mačkov
Bakrene kotličke In volnene rokavičke
Rjave paketke Z vrvico naokrog
So najljubše stvari, odkar sem bila otrok
Kremasti poniji In jabolčni štrudelj
Zvonci, kraguljčki In dober zrezek
Leteče gosi Z luno bleščečo okrog njihovih nog
So moje najljubše stvari
Deklice v belem Z modrimi paski
Bele snežinke Na trepalnicah in nosu
Srebrne zime Ki pomladi izginejo v rog
So najljubše stvari, odkar sem bila otrok
Pes ugrizne
Pik čebele
Počutim se žalostno
Jaz se le spomnim najljubših stvari
In ni več tako hudo
-Deluje? -Seveda.
-Kaj je pa tebi všeč? -Mačice vrbe!
-Božič! -Mali zajčki!
Kače!
-Čokoladen obliv! -Konec šole!
Obmetavanje z blazinami!
-Telegrami! -Darila za rojstni dan!
-Vsa darila! -Pikapolonice!
Dober kihec!
Gesundheit!
Vidite, kako je zabavno?
Vrtnice v dežju In brčice mačkov
Bakrene kotličke In volnene rokavičke
Rjave paketke Z vrvico naokrog
So najljubše stvari, odkar sem bila otrok
Kremasti poniji In jabolčni štrudelj
Zvonci, kraguljčki In dober zrezek
Leteče gosi Z luno bleščečo okrog njihovih nog
So najljubše stvari, odkar sem bila otrok
Skupaj.
Deklice v belem Z modrimi paski
Bele snežinke Na trepalnicah in nosu
Srebrne zime Ki pomladi izginejo v rog
So najljubše stvari, odkar sem bila otrok
Pes...
Pes ugrizne.
Zdravo.
Fräulein, vam nisem rekel, da je pri spanju strog red?
Otroke je bilo strah nevihte in sem...
Ste, gospod.
Ali si težko zapomnite takšna enostavna navodila?
Samo med nevihto.
-Liesl? -Ja, oče?
Po večerji te nisem več videl.
Res? Dejansko sem...
Ja?
Torej, sem...
Hoče reči,
da sva se malo bolj spoznali.
Sedaj ni čas za to. Slišali ste svojega očeta. Nazaj v postelje.
Fräulein, ste si zapomnili, da zjutraj odhajam?
Veste, da je prva stvar v tej hiši disciplina?
Ali lahko upam, da se je boste pred povratkom
navadili tudi vi?
Stotnik?
Se pogovoriva o otroških igralnih oblekah?
-Če bi dobila nekaj blaga. -Vi pa ste res posebna.
Pa tudi ponavljate se.
-Toda otroci! -Ja.
In jaz sem njihov oče.
Lahko noč.
Deklice v belem Z modrimi paski
Pes ugrizne Pik čebele
Počutim se žalostno
Jaz se le spomnim najljubših stvari
In ni več tako
hudo
Otroci, sem. Poglejte!
Gremo.
Fräulein Marija?
Ali lahko to naredimo vsak dan?
-Se ne bi kmalu naveličali? -Verjetno res.
Vsak drugi dan?
Tako se nisem zabaval, odkar smo dali lepilo na zobno krtačko Fräulein Josephine.
Ne razumem, zakaj tako prijetni otroci uganjajo takšne norčije.
-Čisto lahko je. -Ampak zakaj?
Kako pa naj drugače zbudimo očetovo pozornost?
O, razumem.
O tem bomo morali razmisliti.
Dobro, pridite sem.
Kaj bomo počeli?
Naučimo se pesem za baronico.
Oče ne mara, da pojemo.
Morda se bo premislil. Torej, katere pesmi poznate?
Nobenih.
-Sploh nobenih? -Še peti ne znamo.
Torej ne izgubljajmo časa. Naučiti se morate.
A kako?
Pa začnimo na začetku
Pripravno mesto za to
Pri branju začneš z
A, B, C
Ko poješ pa z Do-re-mi
Prve tri note Ki spoznate jih vi
Do-re-mi
Do-re-mi-fa-so-la-ti
Poglejmo, kako bi lahko to poenostavili.
''Do'' jelenova košuta je
''Re'' je zlato sončece
''Mi'' smo mi zdaj zbrani vsi
''Fa'' je dolga potka ta
''So'' je sol, slana zelo
''La'' sledi le noti so
''Ti'' že zajtrk se smeji
In smo že nazaj pri do O, o, o
-Do! -Jelenova košuta je
-Re! -Je zlato sončece
-Mi! -Smo mi zdaj zbrani vsi
-Fa! -Je dolga potka ta
So je sol slana zelo
-La! -Sledi le noti so
-Ti -Že zajtrk se smeji
In smo že nazaj pri
-Do -Jelenova košuta je
Re je zlato sončece
Mi smo mi, zdaj zbrani vsi
Fa je dolga potka ta
So je sol, slana zelo
La sledi le noti so
Ti že zajtrk se smeji
In smo že nazaj pri do
Do-re-mi-fa-so-la-ti-do, so-do
Do-re-mi-fa-so in tako naprej so le orodja, da z njimi zgradimo pesem.
Ko jih imaš enkrat v glavi, lahko poješ razne melodije,
tako da jih mešaš. Kot tole.
So-do-la-fa-mi-do-re
Lahko ponovite?
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-ti-do-re-do
Sedaj pa vse skupaj.
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-ti-do-re-do
-Dobro. -A to nič ne pomeni.
Pa dodamo še besedilo. Ena beseda za eno noto.
Takole.
Ko poznaš zdaj note ti
Vse lahko zapoješ mi
Skupaj!
Ko poznaš zdaj note ti
Vse lahko zapoješ mi
-Do -Jelenova košuta je
-Re -Je zlato sončece
-Mi -Smo mi zdaj zbrani vsi
-Fa -Je dolga potka ta
-So -Je sol, slana zelo
-La -Sledi le noti so
-Ti -Že zajtrk se smeji
In smo že nazaj pri do
-Do -Re
-Mi -Fa
-So -La
-Ti -Do, do
-Ti -La
-So -Fa
-Mi -Re
-Do -Mi, mi
-Mi -So, so
-Re -Fa, fa
-La -Ti, ti
-Do -Mi, mi
-Mi -So, so
-Re -Fa, fa
-La -Ti, ti
Ko poznaš zdaj note ti
Vse lahko zapoješ mi
Do! Jelenova košuta je
Re! Je zlato sončece
Mi! Smo mi, zdaj zbrani vsi
Fa! Je dolga potka ta
So! Je sol, slana zelo
La! Sledi le noti so
Ti! Že zajtrk se smeji
In smo že nazaj pri
So-do-la-fa-mi-do-re
So-do-la-fa-ti
La-so
Fa
Mi-re
Ti-do
So-do!
Gore so prečudovite, resnično prečudovite.
Dal sem jih postaviti nalašč zate.
Pa čeprav na višino 3000 metrov,
Georg vedno verjame, da se je treba ''v posebnih trenutkih'' potruditi.
Izboljšaj svoje šale ali pa prekličem povabilo.
Nisi me ti povabil, sam sem se.
-Seveda. -Potrebujeta gardedamo,
jaz pa prostorček z izvrstno kuhinjo,
založeno vinsko kletjo
po nizki ceni.
Max, neznosen si.
Sploh ne. Sem zelo šarmanten zaslužkar.
Poslušajta.
To je cerkveni zbor iz Klopmannovega samostana.
Dobri so.
Zelo dobri.
Te kraje moram v naslednjih dneh temeljito raziskati.
Morda nekje lačen pevski zborček samo čaka na Maxa Detweilerja,
da jih odkrije in naredi slavne na Salzburškem festivalu.
-Oni dobijo slavo, ti pa denar. -Ni pravično, priznam.
A enkrat se bo to spremenilo. Tudi jaz bom deležen slave.
Sveta nebesa, kaj je to?
Nič. Samo neki krajevni pobalini.
To je zame res vznemirljivo, Georg. Da sem tukaj s teboj.
Drevje in jezera si videla že prej.
Nisem tako mislila in ti to veš.
-Misliš mene? Z mano je vznemirljivo? -Je to tako nemogoče?
Ne, le skrajno neverjetno.
-Vidiš, spet se podcenjuješ. -No, sem nevaren voznik.
Ko te vidim tukaj, Georg, te bolj razumem.
-V mojem naravnem okolju? -Ja, točno tako.
Ali praviš, da sem bolj doma
med pticami, rožami in vetrom, ki piha
skozi drevesa kot nemirno morje?
Kako poetično.
Ja, pa je bilo res, mar ne?
Bolj doma tukaj kot na Dunaju v vseh tvojih bleščečih salonih,
kjer klepetam z dolgočasneži, se utapljam v šampanjcu
in spotikam ob Straussovih valčkih, ki si jih ne morem zapomniti.
-Si to mislila? -Ja.
Kako pa si prišla do te ideje?
O, všeč mi je tukaj, Georg. Je tako prijetno in mirno.
Kako lahko sploh odideš od tod?
Tako, da se pretvarjam, da sem noro aktiven, domnevam.
Aktivnost kaže na življenje polno smisla.
Ali morda ne bežiš od spominov?
Ali pa samo iščem vzrok, da ostanem.
Upam, da si zaradi tega tako pogosto prihajal na Dunaj.
-Pa druga razvedrila? -Ne bi te imenoval ravno razvedrilo.
Kaj pa sem zate, Georg?
Ljubka,
očarljiva, duhovita, elegantna, popolna gostiteljica
in, sovražila me boš zaradi tega,
na nek način moja rešiteljica.
O, kako neromantično.
Bil bi nehvaležen bednik, če ne bi rekel,
da si mojemu življenju vrnila nekaj smisla.
Verjetno sem res zabavna.
Imam najboljšega krojača na Dunaju in zavidanja vreden krog znancev.
-In res prirejam vesele zabave. -O, ja.
A zadaj za tem
je še vedno samo premožna, samska ženska,
ki išče, prav tako kot ti.
Še malo štrudlja, Herr Detweiler?
-Koliko kosov sem že pojedel? -Dva.
Naj bodo neparni trije.
Še vedno ješ, Max? Moraš biti nesrečen.
Tisti mešan kvartet, ki sem ga skušal izmakniti Solu Horuku...
-Kaj se je zgodilo? -Prehitel me je Sascha Petrie.
Sovražim kradljivce.
Max, res se moraš potruditi, da se vzljubiš.
Moram poklicat Pariz, Rim in Stockholm.
-Z Georgovega telefona, seveda. -Kako pa bi si lahko drugače privoščil?
Všeč so mi bogati, način, kako živijo, in kako živim jaz, ko sem z njimi.
Sprašujem se, kje so otroci.
Verjetno so slišali, da prihajam, in so se skrili.
Upal sem, da bodo tu, da te pozdravijo.
Max, stopi iz svoje kože za trenutek in skušaj biti očarljiv.
No?
No kaj?
Si ga že prepričala? Slišim poročne zvonove?
-Noro zvonijo. -Čudovito.
-A ne vem komu. -Kakšno govorjenje je zdaj to?
Te-ne-briga govorjenje.
Georg mi je zelo všeč, zato se ne igraj z nama.
A jaz sem otrok. Rad imam igrače. No, vse mi povej.
Daj. Povej mi vsako drobceno žgečkljivo, intimno, umazano podrobnost.
No, naj rečem samo, da se mi zdi, da sem tukaj na preizkusu.
-To je v redu. Kako ti le ne bi uspelo? -Hitro se lahko zgodi.
Kakor te poznam, draga, si vedno našla način.
-On ni običajen moški. -Ne, bogat je.
Ženina smrt mu je skoraj strla srce.
Tebi pa je smrt tvojega moža prinesla veliko premoženje.
Max, res si surov.
Ti in Georg sta zame kot družina. Zato bi rad videl, da se poročita.
Da ves ta čudovit denar ostane v družini.
-Kaj počenjate? -Stotnik von Trapp.
Iskal sem...
Nisem videl, torej, nisem vedel, da ste...
Heil Hitler!
Kdo ste?
Imam telegram za Herr Detweilerja.
-Jaz sem Herr Detweiler. -Ja, gospod.
Dostavili ste telegram. Sedaj pa se poberite.
-Georg, saj je samo fant. -Ja, in jaz sem samo Avstrijec.
Zgodilo se bo. Pazi, da se ne zgodi tebi.
Max! Nikoli več ne reči tega.
Nimam političnega prepričanja.
-Kaj naj naredim, če ga drugi ljudje imajo? -Lahko pomagaš.
Moraš pomagati.
Hej.
Daleč stran si. Kje si?
V svetu, ki izginja, se bojim.
Te lahko kako pripeljem nazaj v moj svet?
-Oče! Oče! -Tamle je vaš oče!
O, stotnik, doma ste!
Da mi takoj zlezete iz vode!
O, vi pa ste zagotovo baronica Schraeder.
Do kože sem premočena!
Ravna vrsta!
To je baronica Schraeder.
In to
so moji otroci.
Pozdravljeni.
Hitro noter, obrišite se, očistite, preoblecite in se vrnite sem!
Fräulein, vi ostanite tukaj, prosim!
Bolje, da grem pogledat, kaj naklepa Max.
Sedaj, Fräulein,
hočem iskren odgovor.
Ja, stotnik.
Je mogoče ali sem si samo domišljal?
So moji otroci danes slučajno plezali po drevesih?
Ja, stotnik.
Aha.
In kje, če lahko vprašam, so dobili ta...
-Oblačila za igranje. -Če tako pravite.
Naredila sem jih iz starih zaves, ki so včasih visele v moji sobi.
-Zaves? -Še veliko takih oblačil imajo.
Vsepovsod so bili v njih.
Ali prav razumem, da so moji otroci hodili po Salzburgu
oblečeni samo v stare zavese?
In se imeli čudovito.
-Imajo uniforme. -Prisilne jopiče mislite.
To vam zamerim.
Ne morejo biti otroci, če skrbijo za oblačila...
Ne pritožujejo se.
Ne upajo se. Preveč vas imajo radi in se bojijo...
Ne solite mi pameti o otrocih.
Morate slišati, nikoli vas ni...
Nočem slišati več niti besede!
Vem, da ne, ampak boste morali!
-Liesl ni več otrok. -Niti besede...
Kmalu bo ženska in sploh je ne boste poznali.
Friedrich hoče biti moški, a vas ni, da bi mu pokazali kako...
Ne drznite si govoriti...
Brigitta bi vam lahko povedala. Ona vse opazi.
Kurt se dela robustnega, da skrije bolečino, ko ga odrinete
-kot vse ostale. -Dovolj bo.
Louisa, za njo še ne vem.
Manjši pa si želijo samo ljubezni. Prosim, imejte jih radi.
Nič več nočem slišati.
-Nisem še zaključila, stotnik! -O, ja, ste, stotnik!
Fräulein.
Ta trenutek boste pripravili kovčke
in se vrnili v samostan.
Kaj je to?
Petje.
Ja, slišim, da je petje. Ampak kdo poje?
Otroci.
Otroci?
Naučila sem jih nekaj pesmi za baronico.
Moje srce bi zapelo Vsako pesem odpelo
Vsako pesem bi odpelo
Moje srce bi bilo kakor krila Ptice, ki se dviga
Od jezer do dreves
Do dreves
Srce bi poletelo Kot zvenenje
Cerkvenih zvonov v sapici
V nasmehu potočka Ki na poti se spotika
Prek kamnov umika
Na svoji poti
V noč poje si
Kot škrjanec, ki se uči
V gore jaz grem
Ko je srce osamljeno
Vem, da izvem
Kar že slišal sem
Srce blagoslovi
Glasbe čudoviti zvok
In pojem si
Še enkrat več
Planika!
Nikoli mi nisi povedal, kako očarljive otroke imaš.
Ne hodite stran.
Fräulein.
Jaz
sem se res grdo vedel. Opravičujem se.
Preveč govorim. To je ena izmed mojih največjih napak.
A imeli ste prav.
Ne poznam svojih otrok.
Saj imate še čas, stotnik. Tako si želijo biti blizu vas.
V to hišo ste vrnili glasbo.
Pozabil sem nanjo.
Fräulein.
Želim, da ostanete.
Prosim vas, da ostanete.
-Če lahko kako pomagam. -Ste že.
Več kot si lahko predstavljate.
Marta.
Zavesa!
Visoko na hribu pastirje živel
Je jodlal, je vriskal, si kakšno zapel
Glasno zajodla v planinski mir Tale naš pastir
Jodl didl du
Do ljudi v mestu In prav brez strahu
Jodl didl du
Jasno in glasno Je grlo brez strahu
Jodl didl du
JodI didI jodI didI du Jodl didl
JodI didI jodI didI du JodI didI ju hu hu
Marta. Marta!
Gretl, princa!
Sliši ga princ S trdnjave, z gradu
JodI didI jodI didI ju hu hu
Na poti krošnjarja S tovorom na hrbtu
JodI didI jodI didI du
Gosti ga slišijo Pri mastnem obedu
JodI didI jodI didI ju hu hu
Pa pivski bratje S pivom v grlu
JodI didI jodI didI du
In majhen deklič V roza plaščku tu
JodI didI jodI didI ju hu hu
Zajodla nazaj mu Samotnem pastirju
JodI didI jodI didI du
In mama zdaj njena Z veseljem in brez strahu
JodI didI jodI didI ju hu hu
Sliši duet ta, nasmehne se mu
JodI didI jodI didI du
-Hm hm hm hmm -Hm hm hmm
-Jodl di -Jodl di
-Jodl didl di -Jodl didl di
Jodl di
JodI didI jodI du JodI didI dej
JodI didI jodI du DidI didI dej hej hej
In majhen deklič V roza plaščku tu
JodI didI jodI didI ju hu hu
Zajodla nazaj mu Samotnem pastirju
JodI didI jodI didI du
In mama zdaj njena Z veseljem in brez strahu
JodI didI jodI didI du hm hm
Sliši duet ta, nasmehne se mu
JodI didI jodI du
Iz sreče kar tu JodI didI jodI di du
JodI didI jodI didI du hu hu
Pridruži se še tretji mu
JodI didI jodI di du
Jodl di
-Jodl di -Jodl di
-JodI didI jodI di -JodI didI jodI di
-Jodl di -Jodl di
-JodI didI dej -JodI didI dej
JodI didI di jodI dej di jodI dej hu!
-Bravo! -Bravo!
Zelo dobro!
Čudovito!
-Lahko lutke zadržimo, stric Max? -Ja, jih lahko?
Seveda jih lahko, ljubčki.
Zakaj pa bi drugače naročil profesorju Kohnerju, naj račun pošlje očku?
Dobro opravljeno, Fräulein.
Resnično ste naredili vtis name.
Otroci so vaši, stotnik.
Je kaj, česar ne znate?
No, ne vem, če bom dobra nuna.
Povejte, če vam lahko kako pomagam.
Pozor, vsi!
Želel bi nekaj povedati. Presenečenje! Presenečenje!
Danes sem po dolgem, utrudljivem iskanju
našel zvezde za Salzburški festival.
Čestitke, Max.
In koga boš izrabil tokrat?
-Zbor svetega Ignacija? -Še en poskus.
No, da vidim. Klopmannov zbor?
-Ne, ne, ne, ne. -Ne?
Povej nam.
Družinski zborček. Nikoli ne uganeš, Georg.
Kakšna čudovita ideja!
Katera družina pa?
Tvoja.
Senzacija festivala bodo.
-Kaj je tako smešno? -Ti, Max.
Veliko staneš, ampak si smešen.
-Senzacija bodo! -Ne, Max.
To je čudovita ideja. Sveža, originalna.
Max! Moji otroci ne pojejo v javnosti.
Ne zameri mi, ker sem poskusil.
Otroci, kdo bo zdaj zapel?
Kdo?
Ja.
Odločitev je soglasna.
Vi, stotnik.
Jaz?
-Ne razumem. -Prosim.
Ne, ne, ne, ne.
Govori se, da ste kar dobri.
-Že dolgo, dolgo je tega. -Jaz se še spomnim, oče.
-Zaigraj nam nekaj, kar poznamo. -O, prosim, oče.
No...
-Zakaj mi nisi rekel? -Kaj?
Bi prinesla orglice.
Beli cvet
Cvet s planin
Vsako jutro me vabi
Droben, čist
Čista, svetla
Ga srce
Ne pozabi
Beli cvet
Sredi snežnih jas
Večno se obnavljaj
Beli cvet
Cvet s planin
Moj mi dom blagoslavljaj
-Beli cvet -Cvet s planin
Vsako jutro me vabi
-Droben, čist -Droben čist
-Bel spomin -Bel spomin
Ga srce
Ne pozabi
Beli cvet
Sredi snežnih jas
Večno se obnavljaj
Beli cvet
Cvet s planin
Moj mi dom blagoslavljaj
Samo besedo reci, Georg, pa dobiš vlogo v moji točki,
zbor družine von Trapp.
Imam čudovito idejo, Georg.
Napolnimo to hišo z glasbo.
Priredimo veličastno zabavo zame.
-Zabavo? -Ja, oče, prosim!
Skrajni čas je, da spoznam tvoje prijatelje,
in da oni spoznajo mene. Se ne strinjaš?
-Vem kaj misliš. -Daj, prosim!
Otroci, čas je za spanje! Pridite, recite lahko noč.
Lahko noč, oče.
-Lahko noč. -Lahko noč, baronica Schraeder.
Lahko noč, oče.
Lahko noč, stric Max.
To bo moja prva zabava, oče!
-Stotnik. -HerrZeller. Baronica Schraeder.
-Dober večer, HerrZeller. -Baronica.
Pozdravljeni. Dober večer.
Ste opazili očitno obešeno avstrijsko zastavo?
Ženske so tako lepe.
Meni se zdijo grde.
Le strah te je.
Trapa, le odrasli moški se bojijo žensk.
-Meni se zdijo pa moški čedni. -Kaj pa ti veš?
Liesl, s kom plešeš?
Z nikomer.
Pač.
Lahko prosim za ples?
Bila bi presrečna, mladi mož.
Zakaj mi niste povedali, da znate plesati?
Bali smo se, da bi potem vsi morali plesati. Plesalci von Trapp.
Kaj igrajo?
Ländler. Avstrijski narodni ples.
-Pokažite mi. -Od malega nisem plesala.
Spomnite se. Prosim?
-No... -Prosim.
Dobro. Pridi bližje.
Ti se prikloniš in jaz pripognem.
-Tako? -Dobro. Sedaj pa sprehod.
En, dva, tri. En, dva, tri.
En, dva, tri, skupaj. Zdaj, korak poskok, korak poskok.
In obrat spodaj. Ne čisto tako.
Semle. Korak poskok, korak. In spodaj.
Kurt, vaditi bova morala.
Mi dovoliš?
Ne znam več naprej.
-Čisto rdeči ste. -Sem res?
Verjetno nisem vajena plesati.
Čudovito vama je šlo.
Lep par sta.
Čas je, da gredo otroci spat.
V veži bomo.
-Nekaj posebnega imamo pripravljeno. -V redu!
Ja, gremo!
Zaman te je skrbelo, Georg.
Mislil si, da boš na zabavi osamljen.
-Zunaj je kar hladno, mar ne? -Kaj pa vem.
Meni se zdi toplo.
Dame in gospodje.
Otroci stotnika von Trappa vam želijo voščiti lahko noč.
Žalostno tiktaka Vežne ure glas
In zvonovi v zvoniku
V otroški sobi Pa glej ta čudni ptič
In živahen ta njegov ''ku-ku''
Ku-ku
-Jim žal je, nam povejo -Ku-ku
-Da gremo pod odejo -Ku-ku
-In rečemo nasvidenje -Ku-ku
Vsem vam
Za zdaj gremo Auf Wiedersehen, lahko noč
Lepo je tu Saj noč ima svojo moč
Za zdaj gremo Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Želim vsakemu
Za zdaj gremo Au revoir, auf Wiedersehen
Ostala bi Za prvi moj šampanjec
-Ja? -Ne.
Za zdaj gremo Auf Wiedersehen, nasvidenje
Vzdih in grem Nasvidenje želim
Nasvidenje
Da grem, povem
Je meni kar lepo
Saj kar letim
In v zraku polebdim
Že sonce spi
Na vrsti zdaj smo mi
Za zdaj
Gremo
Auf Wiedersehen, nasvidenje
Nasvidenje
Izjemno! Kako bi se odrezali na festivalu.
Mlada dama, govoril bi z vami.
Georg, ne dovoli, da odide. Naj se pridruži zabavi.
-Ne, res, jaz... -Nehajte. Nehajte zdaj.
-Georg, prosim. -Ostanite, če želite, Fräulein.
Vztrajam. Poleg mene boste pri večerji.
To je posel. Franz,
pripravi še en pogrinjek poleg mene za Fräulein Marijo.
-Kakor želite. -Zdi se, da je vse urejeno.
-Izgleda, da res. -Nisem primerno oblečena.
Preoblecite se. Počakali bomo.
Stotnik, zelo ponosni morate biti na svoje otroke.
Sem, hvala.
Ali v naši deželi kaj bolj izkazuje dobroto
kot nedolžni glasovi naših otrok?
O, dajte no, baron.
Nas hočete prepričati, da ima Avstrija monopol nad lepoto?
HerrZeller, nekateri med nami imamo raje avstrijsko petje
kot nemške grožnje.
Avstrijski noji skrivajo glavo v pesek,
včasih pa v zastavo.
Verjetno bi opozorila, da prihaja priključitev,
bolje zalegla, če bi jih zapeli.
Če nacisti prevzamejo Avstrijo, boste vi celotna godba na pihala.
Laskate mi.
Neroden sem. Obtožiti sem vas hotel.
Lepo od vas, da ste ponudili pomoč, baronica.
V veselje mi je, Marija.
Mislim, da zares nimam ničesar, kar bi bilo primerno.
Kje pa je tista čudovita majhna oblekica, ki ste jo nosili prejšnji večer?
Ko se vas stotnik kar ni mogel nagledati.
Se me ni mogel nagledati?
Dajte no, dragica, ženski sva.
Ne pretvarjajva se, da ne veva, kdaj naju moški opazijo.
-Tukaj je. -Stotnik opazi vsakogar.
Ni se vam treba braniti, Marija.
Zelo čedni ste, veste.
Kakšen moški bi pa stotnik bil, če vas ne bi opazil?
Baronica, upam, da se šalite.
Sploh ne.
Z ničemer ga nisem...
Saj ti ni bilo treba, dragica.
Moški se najtežje upre ženski, ki je zaljubljena vanj.
-Zaljubljena vanj? -Seveda.
In on misli, da je zaljubljen v vas.
A to ni res.
Zagotovo ste opazili, kako vas gleda v oči.
In veste, zardeli ste v njegovem objemu, ko sta prej plesala.
Ne jemljite si k srcu.
Kmalu ga bo minilo, se mi zdi.
Ponavadi jih, veste.
Moram iti.
Ne morem ostati tu.
-Vam lahko kako pomagam? -Ne.
Ja.
Ničesar ne omenite stotniku.
Ne, ne bi si drznila.
Nasvidenje, Marija.
Zagotovo boste dobra nuna.
Šampanjec, dragi.
Razpoložena sem za slavje. Na zdravje.
-Nekaj veš. -Morda.
Če si tako pametna, mi povej, kako naj pripravim Fräulein, da vpliva na Georga.
Otroke hočem na festivalu.
Elsa, to je pomembno za Avstrijo.
In tudi tebi ne bi škodilo.
Mislim na to.
Če gre za prepričevanje,
moraš govoriti z mano.
Premor
Odmor
-Dve. -Tri.
-Štiri. -Pet.
-Šest. -Sedem.
Osem.
-Štiri. -Dve.
-Sedem. -Pet.
-Dve. -Šest.
Ali ni zabavno?
-Štiri. -Jaz sem številka pet.
-Aja. -Osem.
-Dve. -Štiri.
Šest.
Dve.
Baronica Schraeder, lahko sedaj nehamo? Utrujeni smo.
Kakor želiš, dragi.
Bomo nadaljevali jutri.
Na deželi je tako spokojno, kajne?
Vzemi malo limonade.
Mora biti kak enostavnejši način.
V posebno zadovoljstvo mi je, da boš mati sedmih otrok.
Kako misliš to izvesti?
Dragi, si že kdaj slišal
za čudovito ustanovo, ki se imenuje internat?
Baronica Machiavelli.
-Stric Max, kje je oče? -Mislim, da je v hiši.
Zakaj se tako mrščite?
-Nič ni. -Že vem. Vadimo.
Za kaj?
Predstavljajmo si, da smo na odru festivala.
-Ne poje se mi. -Ne brez Fräulein Marije.
Liesl, prinesi kitaro. Daj no, Marta.
Vsi v skupino. Na svoja mesta.
Razvedrite se, prav? Intonacijo, Liesl.
Sedaj pa me očarajte.
Friedrich, Gretl, zakaj ne pojeta?
-Ne morem. Prst me boli. -Na zabavi pa ste tako lepo peli.
Dajte no, vsi. Nekaj, kar poznate. Uživajte. Razvedrite se.
Dobro, Liesl.
Hribi ožive
Z zvoki glasbe
V pesmi, ki jo pojejo
Že tisoče let
Hribi mi napolnijo srce
Z zvoki glasbe
Meni so hoteli zapeti, dobre duše.
To je ljubko, ljubko. Ne prenehajte.
-Dvojno z ledom, Georg? -Ne, hvala, draga.
-Oče? -Ja, Brigitta?
Je res, da Fräulein Marije ne bo več nazaj?
Ja, očitno res. Kaj imamo tu?
-Roza limonado. -Z dodatkom limone.
Ne verjamem, oče.
-Česa? -Tega o Fräulein Mariji.
O, Fräulein Marija.
Vam nisem povedal, kaj piše na sporočilu? Zagotovo sem.
Pravi, da pogreša življenje v samostanu.
Morala nas je zapustiti.
In to je vse.
Mislim, da imam dovolj poguma, da poskusim tole.
-Niti poslovila se ni. -Napisala je v sporočilu.
To ni isto.
Ne presladko in ne prekislo.
Samo preveč rožnato.
Oče, kdo bo naša nova vzgojiteljica?
Torej,
ne boste več imeli vzgojiteljic.
-Da ne? -Ne.
Dobili boste novo mamo.
Novo mamo?
Včeraj sva se pogovorila. Domenjeno je.
In vsi bomo zelo srečni.
Že prav, že prav. Pojdite se igrat.
Ja, otroci moji?
-Ime mi je Liesl. -Ja, Liesl?
Mi, moji brati in sestre hočemo videti Fräulein Marijo.
Fräulein Marijo?
O, Marijo.
Pridite noter, prosim.
Počakajte tukaj.
Sem sestra Margaretta. Menda sprašujete po Mariji.
Moramo jo videti. Ji boste povedali, da smo tukaj?
-Bojim se, da tega ne morem. -Ampak morate!
-Vzgojiteljica je. -Hočemo jo nazaj.
Niti poslovila se ni.
Samo govoriti želimo z njo.
Zelo mi je žal, a Marija se je umaknila v samoto.
-Nikogar ne želi videti. -Nas bo hotela.
Pokazati ji moram svoj prst.
Kdaj drugič.
Povedala ji bom.
-Lepo, da ste se oglasili. -Moramo govoriti z njo.
Pojdite, otroci. Pojdite domov.
Zagotovo bi nas želela videti.
Sestra Margaretta, prosim.
-Nasvidenje, otroci. -Sestra Margaretta, ali lahko, prosim?
Za kaj je šlo, sestra?
Von Trappovi otroci, častita mati.
Marijo bi radi videli.
Je že spregovorila? Vam je kaj povedala?
Niti besede ne pove, častita mati, razen v molitvi.
Ubogi otrok.
Čudno je. Zdi se zadovoljna, da je nazaj,
a hkrati tudi nesrečna.
Morda nisem imela prav, ko sem jo tako dolgo pustila samo.
Pripeljite jo k meni, tudi če še ni pripravljena.
Ja, častita mati.
Sestra Augusta, odpeljite novo postulantko v oblačilnico.
Naj vas Bog blagoslovi, hči moja.
Ja, pripeljite jo noter.
Nesrečna si bila. Žal mi je.
Častita mati.
Zakaj so te poslali nazaj k nam?
Niso me poslali. Odšla sem.
Sedi, Marija.
Povej mi, kaj se je zgodilo.
Prestrašila sem se.
-Prestrašila? So bili neprijazni? -O, ne.
Ne, zmedena sem bila. Čutila sem...
Še nikoli nisem čutila česa takšnega.
Nisem mogla ostati. Vedela sem, da bom tu na varnem.
Marija, naš samostan ni pribežališče.
S čim se ne moreš soočiti?
Z njim se ne morem soočiti.
Z njim?
Hvala, sestra Margaretta.
Stotnik von Trapp?
-Si zaljubljena vanj? -Ne vem!
Ne vem. Jaz...
Baronica je rekla, da sem. In rekla je, da je on zaljubljen vame.
A nisem hotela verjeti.
Bili so trenutki, ko sva se pogledala.
Kar dah mi je vzelo.
-Ve, kako čutiš? -Ne vem.
To me muči. Bog me je poslal tja.
Prositi za njegovo ljubezen bi bilo narobe. Nisem mogla ostati.
Pripravljena sem za redovno zaobljubo.
-Prosim, pomagajte mi. -Marija.
Ljubezen med moškim in žensko je sveta. V sebi premoreš veliko ljubezni.
Ugotoviti moraš, na kak način Bog želi, da jo porabiš.
A zaobljubila sem se Bogu. S svojim življenjem.
Hči moja, če ljubiš tega moškega, ne bo Bog za to prav nič prikrajšan.
Ne.
Moraš ugotoviti.
Nazaj moraš.
Ne zahtevajte, da storim to. Naj ostanem. Prosim vas...
Ti zidovi niso bili zgrajeni, da se zapreš pred problemi.
Soočiti se moraš z njimi.
Živeti moraš življenje, ki ti je usojeno.
Preplezaj vsako goro
Preišči vrh in dno
Vsako bližnjico
Pot, ki zagledaš jo
Preplezaj vsako goro
Prebredi reko vso
Prav vsako mavrico
Da sanje se odpro
Sanje, ki zahtevajo
Prav vso ljubezen tvojo
Vsak dan v življenju tem
Do diha zadnjega
Preplezaj vsako goro
Prebredi reko vso
Prav vsako mavrico
Da sanje se odpro
Sanje, ki zahtevajo
Prav vso ljubezen tvojo
Vsak dan v življenju tem
Do diha zadnjega
Preplezaj vsako goro
Prebredi reko vso
Prav vsako mavrico
Da sanje
Se odpro
Ni podobno mojim otrokom, da imajo skrivnosti.
Nimamo skrivnosti, oče.
In ni podobno mojim otrokom, da zamujajo na večerjo.
-Pozabili smo, koliko je ura. -Aha.
Kdo mi bo prvi povedal po resnici? Friedrich.
Brigitta. Liesl.
Kje pa misliš, da smo bili, oče?
Če nam ne verjameš, se ti gotovo dozdeva, kje naj bi bili.
-Marta. -Ja, oče.
Ti mi povej.
Friedrich ti je že povedal, oče. Jagode smo nabirali.
-Pozabil sem! Jagode ste nabirali. -Ja, obožujemo nabiranje jagod.
Celo popoldne?
-Tisoče smo jih nabrali. -Tisoče?
-Vse polno jih je bilo. -Kakšne vrste jagod?
-Borovnice, gospod. -Borovnice.
Malce zgodaj je za borovnice.
-Ne, jagode so bile. -Jagode?
Tako hladno je bilo zadnje čase, da so pomodrele.
Dobro torej. Pokažite mi jagode.
-Mi... -No...
-Pokažite mi jagode, ki ste jih nabrali. -Nimamo jih.
Nimate jih? Kaj se je zgodilo z njimi?
-Mi... -Pojedli smo jih.
-Pojedli ste jih? Prav vse? -Ja!
-Dobre so bile. -Izvrstne.
Dobro torej.
Ker ste očitno pojedli na tisoče jagod,
zagotovo niste več lačni in bom moral reči Frau Schmidt,
naj večerjo kar preskoči.
Ti si kriv! Morali bi povedati po resnici.
Da bi pobesnel?
Bolje, kot da umremo od lakote.
Nič nismo naredili narobe. Samo videti smo jo hoteli.
V želodcu mi kruli.
Vsaj pozdravili bi jo lahko.
-Zanima me, kakšen okus ima trava. -Slabo se počutim.
Ko se je Fräulein hotela počutiti bolje, si je zapela to pesem.
Poskusimo.
Vrtnice v dežju
In brčice mačkov
Bakrene kotličke
In volnene rokavičke
Rjave paketke Z vrvico naokrog
So najljubše stvari odkar sem bila otrok
Zakaj se ne počutim bolje?
Deklice v belem
Z modrimi paski
Bele snežinke Na trepalnicah in nosu
Srebrne zime...
Marija je nazaj.
Ki pomladi izginejo v rog
So najljubše stvari odkar sem bila otrok
Pes ugrizne Pik čebele
Počutim se žalostno
Jaz se le spomnim najljubših stvari
In ni več tako
Hudo
-Kako sem vas vesela. -Pogrešali smo vas.
Tudi jaz vas.
-Kurt, kako si? -Lačen.
-Kaj se je zgodilo s prstkom? -Ujel se je.
-Ujel kam? -V Friedrichove zobe.
-Liesl, si dobro? -Srednje.
-Kakšen telegram zadnje čase? -Prav nobenega.
A se skušam sprijazniti. Vesela bom, ko se začne šola.
Liesl, ne moreš uporabljati šole, da uideš problemom. Sooči se z njimi.
Toliko vam imam za povedat.
-Tudi mi vam. -Prepričana sem.
Najbolj pomembna stvarje, da se bo oče poročil.
Poročil?
Ja, z baronico Schraeder.
Aha, tako.
Oče, poglej! Fräulein Marija se je vrnila!
Fräulein Marija se je vrnila iz samostana.
Dober večer, stotnik.
Dober večer.
Vsi noter na večerjo.
Večerja!
Odšli ste, ne da bi se poslovili. Celo od otrok se niste poslovili.
Ni bilo prav. Oprostite mi.
Zakaj ste to storili?
Prosim, ne sprašujte me. Razloga ni več.
Fräulein Marija, vrnili ste se.
Ali ni čudovito, Georg?
Vso srečo vam želim, baronica.
Vam tudi, stotnik. Otroci pravijo, da se bosta poročila.
Hvala, draga.
Boste ostali?
Samo dokler ne pride nova vzgojiteljica.
Tu si torej.
S kuharjem se moram pogovoriti o zrezkih.
Nedvomno so predobrega okusa za mojo postavo.
In zaradi njih si preveč tiho med večerjo.
Ali morda zaradi vina?
Nedvomno zaradi vina.
Sanja se ti ne, kakšne težave imam,
ko ti skušam izbrati poročno darilo.
Ja, saj vem, da sem že jaz dovolj.
A dala bi ti še kaj za spomin.
Sem mislila na nalivno pero,
a ga že imaš.
Ali pa morda vilo na jugu Francije,
a bi jo bilo težko zaviti.
O, Georg, kaj pa misliš o jahti?
Dolgi, sijoči za po Sredozemlju
ali pa takšni majhni za v banjo, a?
-Elsa. -Kam bi šla na poročno potovanje?
To pa je resen problem.
Izlet okrog sveta bi bil čudovit. Pa si rečem:
''O, Elsa, mora biti še kaj boljšega.''
-A ne skrbi, dragi, Jaz bom... -Elsa.
Ja, Georg.
Nima smisla,
ti in jaz.
Bil sem neiskren do obeh,
predvsem pa nepošten do tebe.
-Ko dva govorita o poroki... -Ne, nehaj.
Dovolj besed, prosim.
Veš, so še druge stvari, o katerih sem razmišljala.
Sicer si mi všeč, a mislim, da nisi pravi moški zame.
Preveč si neodvisen.
Potrebujem nekoga, ki obupno potrebuje mene
ali pa vsaj moj denar.
Uživala sem vsak trenutek s teboj in se ti zahvaljujem za to.
Sedaj pa, če mi oprostiš,
grem noter pripravit prtljago,
da se vrnem nazaj na Dunaj, kamor spadam.
Nekje tam zunaj
pa je mlada dama, ki, se mi zdi,
ne bo nikoli nuna.
Auf Wiedersehen, dragi.
Zdravo.
Se mi je zdelo, da vas bom našel tu.
Ste kaj želeli?
Ne, ne, ne. Usedite se, prosim.
Prosim.
Lahko?
Veste, razmišljal in spraševal sem se o dveh stvareh.
Zakaj ste zbežali nazaj v samostan?
In zakaj ste se vrnili?
No, dolžnost sem morala izpolniti
in sem prišla to storit.
Je to vse?
Pogrešala sem otroke.
Ja.
-Samo otroke? -Ne. Ja.
-Vam je prav, da sem jih pogrešala? -O, ja. Ja, seveda.
Upal sem samo, da ste morda...
Da bi morda...
Ja?
No, nič ni bilo več isto, ko ste odšli,
in vse bo spet narobe, ko odidete,
pa sem pomislil, da si morda premislite.
Prepričana sem, da bo baronica poskrbela, da vam bo dobro.
Marija.
-Nobene baronice ne bo. -Da ne?
Ne.
Ne razumem.
Preklicala sva najino zaroko in...
-Oh, žal mi je. -Ja. Res?
-Ste? -Ja.
No, ne moreš se poročiti z nekom, če si
zaljubljen v nekoga drugega.
Ali pač?
Častita mati je vedno pravila:
''Ko Gospod zapre vrata, nekje odpre okno.''
Kaj drugega še pravi častita mati?
Da moraš najti smisel v življenju.
Si zato prišla nazaj?
Si ga našla,
Marija?
Mislim, da sem ga.
Vem, da sem ga.
Ljubim te.
Oh, je možno, da se to dogaja meni?
Morda sem imela žalostno otroštvo
In še hujšo mladost
Nekje v tej bedni preteklosti
Je moral biti trenutek resnice
Ker tukaj ti si Ljubiš me ti
Čeprav morda ne bi smel
V mladosti trenutekje stal
Ko naredila sem nekaj prav
Iz nič se nič rodi ne
To mogoče ni
V mladosti trenutekje stal
Ko naredila sem nekaj prav
Veš, kdaj sem se prvič zaljubil vate?
Tisti večer ob večerji, ko si se usedla na storž.
Kaj?
Jaz pa takoj, ko si zapiskal v tisto neumno piščalko.
O, ljuba moja.
Ker tukaj ti si Ljubiš me ti
Čeprav morda ne bi smela
V mladosti trenutekje stal
Ko naredila sem nekaj prav
Iz nič se nič rodi ne
To mogoče ni
V mladosti ali pa v otroštvu
Trenutekje stal
Ko naredila sem nekaj prav
Nekaj prav
Marija.
Bi moral koga zaprositi za tvojo roko?
-Zakaj ne vprašava... -Otrok?
Kako se reši ta težava z Marijo?
Kako ujeti oblak In doseči, da se ne premika?
Kakšna bi beseda Opisala nam Marijo?
Vetrnjak
Lučka v temi Klovn
Veliko stvari Bi povedal ji
Kar razumeti morala bi
A ko bi le postala Trenutek počakala
Kako ustaviš val Ki dere preko peska?
Kako se reši ta težava z Marijo?
Kako ujameš žarek lune Da v roki zasveti se?
Herr Detweiler!
-Heil Hitler. -O, dober dan, HerrZeller.
Morda niste slišali. Sedaj sem višji vodnik.
Heil Hitler.
Prihajam od hiše stotnika von Trappa.
Je edina, ki nima obešene zastave tretjega rajha
od priključitve.
-A to smo uredili. -Jaz ne...
Gospodinja mi je dejala, da vas najdem tu.
Edino, kar mi je povedala.
Kakšne informacije vas zanimajo?
Kdaj pride stotnik nazaj?
No, na poročnem potovanju je. Nismo na zvezi.
Naj verjamem, da s svojimi otroki ni imel stika več kot mesec dni?
Koliko moških poznate,
ki bi klicali svoje otroke s poročnega potovanja?
Ko se vrne, bo prevzel svoj položaj v novi ureditvi.
Seveda. Čestital bi vam
in vašemu ljudstvu, da je bilo dovoljeno otvoriti današnji festival.
Zakaj ga pa ne bi? V Avstriji je vse po starem.
Petje in glasba bosta to pokazala svetu.
Avstrija je enaka.
Heil Hitler.
Gremo domov.
-Zakaj je bil tako zoprn? -Te dni so vsi zoprni.
Morda jih črn pajek na zastavi dela živčne.
-Je oče v težavah? -Ne nujno.
Samo z ljudmi mora lepo shajati.
Zapomnite si to danes na koncertu.
Bomo res peli pred toliko ljudmi?
Poglej. Zborček družine von Trapp.
Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Kurt, Marta in Gretl.
-Zakaj sem jaz vedno zadnja? -Ker si najbolj pomembna.
Gremo.
Se bo oče res strinjal, da pojemo v javnosti?
Zadovoljen in ponosen bo.
-Liesl, res misliš tako? -Mi ne zaupaš?
Ne.
Si zelo pametno dekle.
Liesl. Liesl!
Rolfe!
Kako sem vesela, da te vidim. Že dolgo...
Dober dan.
Daj to očetu takoj, ko se vrne domov.
-Na poročnem potovanju je. -Vem.
-Veš? -Naša naloga je, da vse vemo.
-Kdo ste to ''vi''? -Poskrbi, da dobi sporočilo.
-Kaj je to? -Telegram iz Berlina.
Ga nočeš sam prinesti?
Imam pomembnejše opravke.
Tvoj oče pa tudi.
Ampak, Rolfe!
Oče!
-Nismo te pričakovali tako kmalu. -Zdravo, zdravo!
Mislili smo, da prideš šele naslednji teden!
-Sta nam prinesla spominke iz Pariza? -Zdravo! Kako ste?
Zakaj nista poklicala?
Nisva dobila zveze.
Nič nisem imel s tem.
Prišla sva nazaj, kakor hitro sva lahko.
No, no, no! Pogrešala sva vas!
-Pogrešala sva vas! -In vaše poljubčke.
Pa ves jutranji hrup.
-Še najbolj pa vaše pesmi. -No, potem sta prišla ravno pravi čas.
Poglej, Fräulein Marija.
Mislim, mama.
-Danes pojemo na festivalu. -Kaj?
Čudovito se imamo!
Vadili smo vse...
Presenečenje!
Presenečenja vas čakajo na terasi.
O tem se pomeniva kasneje.
Povedal bi vama, a vaju ni bilo. Na hitro sem se moral odločiti.
Še dobro, da so jih vse vzeli.
Senzacija festivala bodo. Predstavljaj si, sedem otrok iz iste družine!
Max!
V spominu imam, da sem bil zelo jasen
kar se tiče petja moje družine v javnosti.
Očarali so odbor.
-Kaj so rekli? -Nisem jih še videl tako navdušenih.
-Ali ne bi morda samo tokrat... -Ne pride v poštev.
-Georg, za Avstrijo. -Za Avstrijo?
-Avstrije ni več! -Ampak pridružitev je bila miroljubna.
-Vsaj za to smo lahko hvaležni. -Hvaležni?
Veš, Max,
včasih se mi zdi, da te ne poznam.
Oče, pozabila sem.
To je zate.
Marija, vsaj pretvarjati se mora, da dela s temi ljudmi.
Moraš ga prepričati.
Max, ne morem ga prositi, da naj prekrši svoja načela.
Potem bom jaz govoril z njim. Če otroci ne pojejo,
bo to škodovalo Avstriji.
O, vem. Tudi meni.
Mama? To zveni tako lepo.
-Rad te kličem ''mama''. -In meni je všeč to slišati.
Očeta imaš zelo rada. To se vidi.
Ja, zelo.
Mama, kaj narediš, če misliš, da imaš nekoga rad?
Če ga prenehaš ljubiti ali pa on preneha ljubiti tebe?
Ponavadi malo jokaš.
Potem počakaš, da posije sonce.
Vedno posije.
Toliko je reči, ki jih ne vem.
-Resnično ne vem. -Kako bi jih le?
-Včasih se mi zdi, da bo konec sveta. -Potem pa, da se ravno vse začenja?
-Ja! -Tudi pri meni je bilo tako.
-In tudi za tebe bo prav tako lepo. -Misliš?
Iz 16 v 17 greš že
Življenje se ravno začne
Pride nekdo S prijazno roko
Ki srca se dotaknil bo
Ko to se zgodi
Potem vse dni
Nič več isto ni
Že zdaj se mi zdi
Da vse v meni vzdrhti
Če mene on nagovori
Vse stare ideje
Življenjske nazore
Premeša Zdaj si žena
In k njemu spadaš ti
Morda misliš, da tole
Tebi zgodi se ne
A, draga, iz 16 v 17 greš že
Leto počakaj še...
-Počakam leto -...ali dve
Leto počakaj še
Ali dve
Kaj je?
Berlin.
Kličejo me v mornarico.
Nemudoma se moram odzvati
in se oglasiti v Bremerhavenskem oporišču že jutri.
Vedela sem, da se bo to zgodilo. Upala sem samo, da ne tako kmalu.
Če zavrnem, bo usodno za vse nas.
Pridružiti se pa nepredstavljivo.
Zberi otroke.
Ne vznemirjaj jih. Samo pripravljeni naj bodo.
Ven iz Avstrije moramo
in iz te hiše,
še nocoj.
Kar srce se mi trga,
ko pomislim, da bodo zamudili festival.
Ko bodo na vrsti, bomo že čez mejo.
Upam, da ceniš mojo žrtev.
Nimaš druge izbire.
Vem. Zato to tudi počnem.
Zakaj oče ne vžge motorja?
Ker noče, da bi nas kdo slišal.
Kaj bosta pa rekla Frau Schmidt in Franz?
Po pravici bosta lahko odgovorila, da nista ničesar vedela.
-Ali se bomo kdaj vrnili? -Enkrat, Liesl. Upam, da enkrat ja.
Bosta oče in stric Max porivala avto vse do Švice?
Je kaj narobe z vašim avtom, stotnik?
Ja, ne vžge.
Karl.
Popravi stotnikov avto, da bo vžgal.
Odlično, Karl.
Nisem vas vprašal, kam greste z vso družinico.
Vi pa ne mene, zakaj sem tu.
Očitno obema neverjetno manjka radovednosti.
Niste odgovorili na telegram
admirala iz vojske tretjega rajha.
Mislil sem, HerrZeller,
da so vsebine telegramov v Avstriji privatna zadeva!
Vsaj v tisti Avstriji, ki jo jaz poznam.
Imam ukaz,
naj vas še danes pripeljem v Bremerhaven,
kjer boste nastopili svoj položaj.
Mislim, da to ne bo mogoče.
Mi,
cela družina,
nocoj namreč pojemo na festivalu.
Ravno smo na poti tja.
Ne moremo jih razočarati.
-Upam le, da ne pridemo prepozno. -Ja.
In jaz naj verjamem, stotnik von Trapp,
da pojete na koncertu?
Verjemite, predstava bo, kot je še niste videli.
HerrZeller, nimate samo vi skritih talentov.
Ja.
Izvolite program.
Napisana so samo imena otrok.
Piše zborček družine von Trapp
in jaz sem glava družine von Trapp, mar ne?
In ta potovalna oblačila, ki jih nosite?
Naši kostumi, seveda.
Nočni zrak lahko škodi otroškim glasovom.
No, malce zamude si lahko privoščimo.
Torej,
boste peli.
Vsi.
Ampak samo zato, kerjaz tako hočem.
Naj se vidi, da se v Avstriji ni nič spremenilo.
In po nastopu
bomo vas, stotnik von Trapp, odpeljali v Bremerhaven.
Sedaj pa se vsi spravite v avto,
pospremili bomo zborček družine von Trapp na festival.
Spremstvo ni potrebno.
Potrebno? V čast mi bo, stotnik.
Konec koncev ne želimo, da bi se izgubili v gneči.
Mar ne?
Ne.
-''So'' je sol, slana zelo -Slana zelo
-''La'' sledi le noti so -Sledi le noti so
-''Ti'' že zajtrk se smeji -Že zajtrk se smeji
-Že zajtrk se smeji
-Se smeji -Že se smeji
''Ti'' že zajtrk se smeji
Se smeji
''Ti'' že zajtrk se smeji, smeji
Se smeji ''Ti'' že zajtrk, zajtrk se smeji
-Že zajtrk -A, B, C
-Smeji -Do-re-mi
''Ti'' že zajtrk se smeji
Že zajtrk se smeji
Se zajtrk Se zajtrk
Že smeji
Avstrijski rojaki,
morda se dolgo ne bomo videli.
Sedaj pa bi vam rad zapel
ljubezensko pesem.
Vem, da nam je ta ljubezen skupna.
Molim, da nikoli ne umre.
Beli cvet
Cvet s planin
Vsako jutro me vabi
Droben, čist
Bel spomin
Ga srce ne pozabi
Beli cvet
Sredi snežnih jas
Večno se obnavljaj
Beli cvet
Cvet s planin
Moj mi dom blagoslavljaj
Beli cvet
Cvet...
Droben, čist
Bel spomin
Ga srce ne pozabi
Beli cvet
sredi snežnih jas
Večno se obnavljaj
Beli cvet
Cvet s planin
Moj mi dom blagoslavljaj
Mislim, da bo uspelo.
Pogrešal vas bom.
In denar, ki bi ga lahko zaslužil z vami.
Hvala, dame in gospodje.
Tekmovanje se je zaključilo,
ne vemo pa še, kakšen bo zaključek.
Medtem ko se sodniki odločajo,
pa še en nastop.
Dolgo bo minilo, preden bodo von Trappovi
spet skupaj peli.
Ravno sedaj uradniki čakajo med publiko,
da pospremijo stotnika von Trappa na njegovo zadolžitev
v mornarici tretjega rajha.
In tako, dame in gospodje, družina von Trapp še enkrat,
za slovo.
Žalostno tiktaka Vežne ure glas
In zvonovi v zvoniku
V otroški sobi Pa glej zdaj čudni ptič
In živahen ta njegov ''ku-ku''
Ku-ku
-Jim žal je, nam povejo -Ku-ku
-Da gremo pod odejo -Ku-ku
In rečemo nasvidenje
Vsem vam
Za zdaj gremo Auf Wiedersehen, lahko noč
Lepo je tu Saj noč ima svojo moč
Za zdaj gremo Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Želim vsakemu
Za zdaj gremo Auf Wiedersehen, lahko noč
Saj kar letim
In v zraku polebdim
Za zdaj gremo Auf Wiedersehen, nasvidenje
Že sonce spi Na vrsti zdaj smo mi
Nasvidenje
Dame in gospodje, pred mano imam odločitev sodnikov.
Začeli bomo z nagrado za tretje mesto.
Ta čast je doletela
prvo solistko zbora cerkve svete Agathe iz Murbacka.
Fräulein Schweiger.
Druga nagrada za kvintet Tobyja Reiserja.
In prva nagrada, najvišja čast v vsej Avstriji,
gre v roke družini von Trapp.
Družina von Trapp.
Izginili so!
Za menoj.
Hitro, hitro.
Vem, kam vas bom skrila.
Počasi, počasi.
Odprite vrata.
Dober večer.
Pohiti, ženska.
Vidva tja.
Šest naj jih pregleda dvorišče.
Vidva pa preglejta hodnik.
Častita mati, nismo vedeli, da bomo samostan spravili v tako nevarnost.
Ne, Marija, prav je, da ste prišli sem.
Si lahko sposodimo vaš avto?
Nič vam ne bo pomagal.
Novice poslušam.
Meje so zaprli.
Dobro, če so meje zaprte,
se pa odpeljemo v gore in gremo peš čez.
-Z otroki? -Pomagala jim bova.
Saj zmoremo brez pomoči, oče.
Marija.
Nikoli ne boš sama. Zapomni si:
''Dvignil bom oči h goram, od katerih prihaja pomoč.''
Ja, mati.
-Strah me je. -Mene tudi.
Naj bo Bog z vami.
-Mama. -Ja?
Bi pomagalo, če bi zapeli tisto o najljubših rečeh?
Ne, draga. Tokrat ne bi pomagalo.
Zelo tiho morate biti. Trdno me primi.
Poskusimo na strehi.
Rolfe, prosim.
Ne, počakaj.
Marija.
Otroci.
Vas hočemo, ne njih.
Daj to iz rok.
Ne premaknite se ali pa streljam.
Saj si še otrok.
-Ne sodiš k njim. -Ostanite, kjer ste.
Pridi z nami.
Preden bo prepozno.
Niti koraka več. Ubil vas bom.
-Daj to meni, Rolfe. -Me niste slišali?
Ubil vas bom.
Rolfe.
Nikoli ne boš eden izmed njih.
Poročnik!
Tukaj so!
Tukaj so, poročnik!
Častita mati.
Grešila sem.
Jaz tudi, častita mati.
Kakšen je vajin greh, otroka?
Sanje, ki zahtevajo
Prav vso ljubezen tvojo
Vsak dan v življenju tem
Do diha zadnjega
Preplezaj vsako goro
Prebredi reko vso
Prav vsako mavrico
Da sanje se
Odpro
Konec